36 
definition, som tillhör dem i alla deras tillstånd, 
ocli alla deras former. Efter en sådan anmärk¬ 
ning mindskas betydligen svårigheten att finna den 
egenskap hos vexterne, som hufvudsakligast och 
väseiultligen skiljer dem från djuren. Man måste 
liemligen se på livad som skiljer de högsta, de 
mest utvecklade vexterne, från de högsta djuren. 
Vexternes väsendtlighet är redan utmärkt ge¬ 
nom deras namn i Göthiska språken, det ligger i 
deras vexande, eller deras förmåga att tillvexa 
genom nya yttre delar. Ett djur har redan ifrån 
början alla sina yttre delar bestämda, och är o- 
10rmögen, att öka dem med nya. Förlorar djuret 
t. e. ett ben, så återvexer vanligen ej ett nytt i dess 
ställe. Endast massan kan tillökas, icke delarne. 
Aldeles motsatt är vextens natur. Den utskjuter be¬ 
ständigt nya yttre delar, och förlänger sig på 
detta sätt till en obestämd grad. I hvarje blad¬ 
veck är ämnet till en gren, eller en knopp; den¬ 
na knopp vexer ut i nya blad, och i dessas veck 
äro åter nya knoppar, och sä i det obestämda. *) 
Man måste medgifva, att för denna lag gif- 
vas 2 undantag. En del vexter hafva inga knop¬ 
par, och inga grenar. E 11 annan del hafva vis¬ 
serligen knoppar, men dessa förvandla sig i blom¬ 
mor och frön, och sluta dermed plantans tillvext. 
De lägre yexterne, acotyledonerne, synas till 
en del vara i det förra fallet. Det fins alger, 
som äro aldeles grenlösa; men de utskjuta dock 
ofta ifrån deras ändar nya leder. De större svam- 
A<; Wien rssai «le reduire la pliyaiologic yégétale ä dci 
urin c. iomtam. j>. 2 etc. 
