47 
om vintren, och utskjuta nya blad om våren, men 
andra till och med af samma 6lägtc (genus) bi- 
belialla sina blad äfven om vintren, så gifves det 
vissa djur, hvilka ligga om vintren i dvala, un¬ 
der det andra djur ej äro underkastade en sådan 
förändring. De vinterliggande djuren äro icke 
inånga; af de varmblodiga hora dit endast några 
däggande djur i de kalla länderne, ty svalornes 
yinterdvala är ännu omtvistad. Men ett större 
antal kallblodiga djur i de kalla länderne äro vin- 
terliggare, nemligen ampliibierne, äfven några in¬ 
sekter, Blötdjur och maskar. Men liksom het¬ 
tan har på vegetationen samma verkan i de var¬ 
ma länderne, som vinterkölden i de kalla, så 
verkar äfven i de varma länderne hettan en dva¬ 
la hos ampliibierne, såsom Humboldt observerat 
det på S. Americas hedar. 
Utom dessa observationer, som visa en ana¬ 
logi emellan några djur som ligga periodiskt i 
dvala, och de träd, hvilkas lif periodiskt afstan- 
nar, så finnes det ett annat fenomen hos djuren, 
som svarar emot bladens periodiska fall. Detta 
är fällning af hår och fjädrar hos de varmblo¬ 
diga djuren, ömsning af skinn lios ampliibierne 
och de lägre djuren *) (Mue, mutatio ). Lik¬ 
som en större motsats i afseende på tiden för vex¬ 
ternes lifiigliet finnes i de kalla än i de varma 
*) Det år märk*ärdigt, att äfven stora Naturforskare, t. 
c. Jsidohk Geoffkoy S. Hilaire, i Diet. C lass. 
art. Mue, sammanblandat djurens inetamorfose meil 
detta fenomen. Se deras väsemUliga skillnad i eu föl¬ 
jande g- 
