14 
Men det som i senare tider förvillat begrep¬ 
pen i detta afseende äro dels djuriska fenomeiier 
lios vexter, och vextlika fenomen hos djur, dels 
den fördomen att ett rikes kännemärken finnas 
älven hos de lägsta naturkropparne. Man finner 
vexter ej blott i de lägre familjerne, t. e. Oscil- 
latorieme, utan äfven i de högre, t. e. Mimo- 
scimc, som hafva rörelse. Då man nu antager 
att rörelse tillhör endast djuren, så skulle dessa 
vara verkliga djur. Men detta skulle upp- och 
nedvända alla våra begrepp om deras natur. 
Mimoserne äro naturkroppar aldeles liknande de 
öfriga vexterne, de hafva en stam, de hafva 
blad, de hafva blommor, deraa anatomi är den¬ 
samma; hvilken orimlighet, att då kalla dessa 
vexter djur? Man gör det icke heller. Men 
i de lägre vextklasserne är man mera villrådig. 
Frustulierne och O stillat or icr ne hafva en verk¬ 
lig rörelse, och då de äro enkla väsen, och er¬ 
bjuda således icke alla de jemförelsepunkter, 
som de större vexterne, så drager man icke i 
betänkande att förklara dem för djur. Man fin¬ 
ner dock genom Mimosernes exempel, att detta 
icke är noggrannt, och att det måste gifvas en 
högre grund för denna öfverflyttning än blott en 
enda carakter af ett annat rike. 
Denna grund är enligt vår tanka följande. 
De båda organiska naturrikena utgöra hvardera 
en fortgående kedja af former ifrån de enklaste 
till de högsta. Hvardera slaget har många sär¬ 
skilta utmärkande egenskaper. Om det nu hän¬ 
der, att i den ena kedjan en lösryckt egenskap 
skulle finnas af det andra riket, hos en natur- 
