6 
komst, som skulle naturen endast vara ett resul¬ 
tat af krafter, livarigenom således all fråga oin 
naturens atomer koinine att försvinna. Man har 
kallat den förra åsigten den atomistisha, den 
senare den di/iiamisha. Den atomistiska åsigten 
försvagas hufvudsakligen genom det mathemati- 
ska begreppet om oandlig delbarhet af all ut¬ 
sträckning, livarigenom man således icke kan 
komma till några mathematiskt odelbara atomer, 
och alla de fenomen, som naturforskarne förkla¬ 
ra enligt atomistiska systemet, förklaras enligt 
rrfatheinatiska åsigter lika lätt genom rationer 
eller förhållanden, som genom atomer. I allmärt- 
liet råkar Naturforskaren ingenstädes så lätt i 
contradictioner som i frågan om det oändliga. 
Hans förnuft inser icke möjligheten deraf, men 
öfveralt ledes han att slutligen antaga det, eme¬ 
dan han ej finner några gränsor för vissa feno¬ 
men. Verldens evighet, rymdens och tidens o- 
ändlighet, materiens oändliga delbarhet kan in¬ 
gen mensklig tanka fatta. Man kan blott inse 
att man aldrig kan komma till någon gräns för 
desse fenomen; och hvad som ej kan begränsas, 
det kallar man oändligt. 
» 
4 
Naturkroppar. 
Oaktadt Naturen utgör sjelf ett helt, så be¬ 
står den dock af delar, livilka livar för sig ut¬ 
göra ett helt, och det i flera grader. Delar af 
första graden äro Planctsystemerne; af andra 
