tillbakuhålla hos si/? sina skatter? Den, — endast den 
att samma Nation, som högljudt fordrat dessa tetcnekupli- 
ga skrifter innan de utkomma, icke läser dem sedan de ut¬ 
kommit; icke ens omtalar dem i sina dagblad; icke ens 
vet, förrän genom utlänningars recension, att de existera. 
Är detta liknöjdhet hos Nationen? är det en motsägel¬ 
se i dess lynne? Visserligen icke. Nar den *. (ligen i ut¬ 
länningars tidningar får läsa, eller tillfälligtvis på titelbla¬ 
det af en disputation får se, att den eller den 1’nivcrsitets- 
lärarn, om hvilken ingen i Sverge känner mer än namnet, 
redan är känd i hela Europa, så gläder man sig upprigtigt, 
att Svergcs Akademier ännu vårda sin gamla ära. Mm 
cniedlertid förgås i Norden månget vetenskapligt snille af 
brist på uppmuntran; och det är ej hlott i Norge som män¬ 
gen Abkl dör, okänd och förgäten i sitt land, —- ryktbar 
i det ö fr i ga Europa. 
Orsaken till denna apparenta motsägelse bos Nationen 
ligger i dess bristande vetenskapliga bildning. I Frankri- 
ke utgörcs den bildade societen til! -j af män . hvilka ve¬ 
tenskapligt studerat Naturvetenskap oeh Mathematik ; i 
lyskland af män, hvilka gä till grunden af Kritik, Filo¬ 
sofi, och Historia; i England finnes ingen bildad man, som 
ej kan sin Ho ra tius utantill, ffndast i .Sverge är den 
stränga vetenskapliga bildningen inom den bildade socie¬ 
ten ett bevis pä pedanteri. Undervisningsämnena för yng¬ 
lingar oeh flickor inom dc högre stånden i Sverge äro de¬ 
samma, hlott ined den skillnaden, att flickorna få lära me¬ 
ra; och i allmänhet — ty v i tala ej om undantagen — är 
Daghladslitteraturen , Theatcrlittcraturen och liiksdagslitte- 
raturen den krets, inom hvilken Svenska litterära interesset 
inskränker sig. Detta nedtrycker åter tonen hos Dagbla¬ 
den, dessa den nya tidens andedrag; „ c h det är förgäfves 
att vänta en högre jurnalistik, så länge ett högre publik,,,n 
icke hanes. Detta tillhakatrycker åfven Akademien,c* vexcl- 
0 
I 
