F öret u I. 
M an liar i våra dagar fordrat att Akadcmierne skulle 
gripa in i den allmänna bildningen, verka på den, gifva 
den rigtning och näring. Det var fordom så. I)c skrifter, 
nmi då från Akademicrne utgäfvos, lästes af alla bildade 
män. Numera hufvudsakligcn nedlagd i disputationsafhand- 
lingur, står den Akademiska Litteraturen i föga samman¬ 
hang med Nationens. Sådant har man anmärkt som ett fel, 
och med rätta. 
Ligger detta fel hos de Akademiska Lärarne eller annor¬ 
städes, är <n fråga väl värd att besvara. 
Itigtningen al den nya tiden liknar den gamla tidens i 
en enda sak, deruti att alt dragés ut i det offentliga. 
De gamle genomlefdc sitt väsentliga lif på forum. Äfven 
nu söker man att göra hela landet till ett gemensamt fo- 
r u m, tummelplatsen för alla möjliga öfverläggningar; och 
ingen undrar ens det ringaste deröfver i våra dagar, att 
tvenne personer, som tvista om en enskilt sak, hänskjuta 
frågan till en allmänhets afgörande, hvars dom uti tvisten 
består deruti, att hon glömmer den. 
Det är således sjclfva offentligheten, som dr ändamål 
‘ S 'f ‘ 0r Cn ,il,lan den n ya ‘»‘lens lifsyttring, det medium, 
hvan den lefvcr, den luft, som den andas. Men ingenting 
nr, under cn sådan tidens rigtning, vigtigarc, än att Uni- 
versiteterne ej må vara de enda anstalterne, som lefva ett 
ensk.lt lif. Bildningens första och renaste källor, böra de 
Vt, * Ut 6fvCr Ian<lct » 6i f va näring åt alt det goda, som spirar 
opp inom en Nation, länge känd för utmärkta anlag 'till 
