61 
da organismerne identisk. *) Genom sina märk¬ 
värdiga försök fann han, att syror och alkalier 
verkade aldeles lika på musklen hos djuren, och 
på cellulväfnaden uti mimosernes leder, och att 
således dessa leder voro att anse såsom verkliga 
muskler. 
Så mycket som denna observation bryr de 
naturforskare, hvilka i naturens lagar söka logisk 
begränsning, så litet förundrar den oss. Äfven 
om man kunde bevisa, livad allmänheten, bedra¬ 
gen af skenet, tror, och livad den icke lättrogne 
Smith antager, att Mimosan liar verkligen kän¬ 
sel, liksom hon har rörelse, skulle vi ej derföre 
kalla henne djur. Ty den vegetabiliska ten¬ 
densen är i alla fail den rådande. Vi skola fin- 
na bland djuren vegetabiliska former, ibland vex- 
terne djuriska, utan att deraf låta oss förvilla öf- 
ver deras verkliga plats i naturkedjan. 
Ifrån förmågan att röra sina delar, måste man 
skilja den vida mindre allmänna egenskapen, för¬ 
mågan att flytta sig, locomotivitas. Denna sak¬ 
nas naturligtvis hos vexterne, hvilka äro genom 
en rot fästade i jorden. Det var egentligen den¬ 
na egenskap, som en del äldre naturforskare (Boer- 
have, Jungius, Ludwig) ansåg så väsendtligen 
betecknande vexten; en Öfvertygelse, som man i 
senare tider ofvergifvit, då man observerat huru 
många vexter, som icke äro fästade (t. e. en 
stor mängd Alger), och huru många som kunna 
lefva en längre tid utan att vara det (t, e, lökar 
’) btTiiycHET rechcrchca anat. p, 1<)3, 
