70 
heten, än är tlet skönhet, än är det den fullkom¬ 
ligaste motsvarighet emellan medel och ändamål, 
som naturen dermed velat uttrycka i form. 
Sjelfva organismen är ett uttryck af denna 
mångfald och enhet , och är således gifven i 
allmänhet genom sjelfva dessa ändamål. Men att 
framställa en kedja af organismer, som smånin¬ 
gom och i alla nuanser stiga till skönhet och 
fullkomlighet, är den lägre skapelsens plan för att 
närma sig den högre, vara ett continuum med den, 
och göra äfven den högre möjlig. Ty mångfald 
i de menskliga institutionerne skulle icke kunna 
finnas, om ej den redan funnes iden lägre natu¬ 
ren; fullkomlighet skulle ej kunna finnas hos 
menniskau, om ej lägre grader deraf redan fun- 
nos under henne. 
Det lägsta uttrycket af denna mångfald skul¬ 
le naturligtvis vara det, som kunde utgöra basen 
för det högre, vara dess vilkor. Resultaten af 
sammanträffande yttre och främmande krafters 
spel, så vidt de kunde bestå i blifvande former, 
eller hvad vi kalla mineralier, äro en sådan ba¬ 
sis. En otalig mängd af sådahe sammansättnin¬ 
gar gifvas. För deras bildning fordras ej mer, 
än chaos eller materia och verksamma krafter. 
De utgöra skapelsens grundval. Men målet för 
den skapande kraften var att bilda en form, jor¬ 
disk, men tillika så när det öfverjordiska som 
möjligt; denna form var menniskan. Emellan 
mineralierne , och menniskan var afståndet ofant¬ 
ligt. Att upfylla denna grund med alla nuanser 
af till menniskan sig närmande varelser var ska¬ 
pelsens andra problem. Med ideen om menni- 
