parnes användbarhet för de menskliga materiella 
behofven. 
Naturhistoriens värde är hufvudsak ligen liloso- 
fiskt, och har hufvudsakligen ett filosofiskt intresse. 
Menniskan drifves oupphörligen till några fä frå¬ 
gor, hvilkas svar hon postulerar, men hittills för- 
gäfves sökt att demonstratift afgöra, egentligen 
emedan hon sökt denna demonstration i sitt eget 
medvetande, livilket vanligen förer henne — i 
stället för till svar — endast till antinomier. *) 
Dessa postulerade svar äro correlata begrepp. De ¬ 
ras behandling uti deras endast ena relation må¬ 
ste icke kunna gifva ett helt svar, utan ett halft, 
altså ett falskt. Gud är ej tänkbar utan en na¬ 
tur, hvari han verkar, frihet ej utan naturlagar, 
Jivaraf den gör sig oberoende, en högre mo¬ 
ralisk verld ej utan en lägre, hvaraf den utveck¬ 
lar sig, och slutligen icke menniskan sjelf utan 
den nedanom henne liggande naturen, som är 
vilkoret för hela hennes utveckling. Att under¬ 
söka således de högre begreppen utan undersök¬ 
ning af deras — om än lägre — correlater, in¬ 
nebär uti sig en omöjlighet, bestyrkt genom al¬ 
la de försökta förnuftssystemernes fall, och genoni 
alla Filosofers misslyckade försök, hvilka, såsom 
Jean Paul säger, målat ether i ether med ether. 
Föist i senare tider hafva Filosoferne sjelfve in¬ 
sett denna dubbla sida, denna hopvexta själ och 
kropp, af menskliga vetandet, och derföre delat 
sig i tvenne sectei, som båda upptaga naturen 
) Kaxt, Ciltlk der reinen Verminft. 
I 
