*åsoin ett ingredierande element i filosoferandet. 
Dem ena ;ir den egentligen så kallade JValurJUo- 
sofa-n, stiltad af Schellixg ; den andra är re- 
signalions/ilosoften , stiftad af Jacobi på af Kant 
lagda baser. Men den förra sökte icke annat än 
en natur i allmänhet, icke någon viss bestämd 
natur, icke den herrliga, som det Kviga förnuf¬ 
tet skapade. Den senare, eller Jacobis , anta¬ 
ger ett särskilt sinne, Irons, genom hvilket den 
uppfvller luckorne i den felande, från bevis ic¬ 
ke utgående, öfvertygelsen, samt en särskilt yt¬ 
tre inverkan på menniskans inre, inspirationens, 
ii vilken verkar — på den ena sidan -— genom 
naturen. Den rörer sig derföre i en cirkel och 
gör ej mer än forskaren gjorde, — innan han 
utgick till forskning, — postulerar. Dessa bå¬ 
da filosofiska systemer bafva således icke hun¬ 
nit längre än att erkänna vetandets dubbla si¬ 
da. Det återstår att fullfölja detta erkännande 
factiskt, att studera naturen; men icke såsom 
Naturforskarne å sin sida hittills gjort, lika med 
iilosoferne å deras, — ensidigt, — icke i dess liflösa 
skick, utan i dess lefvande, — i organ och i lif, 
-— i fenomen och i lag. Resultatet af en sådan 
undersökning leder direkt till en öfvertygelse af 
samma visshet, och af samma inflytande på för¬ 
nuftets reflekterande förmåga, som hvaije annat 
till handling ledande yttre intryck. Ty beviset 
på öfvertygelse ligger uti omöjligheten att hand¬ 
la annorlunda än till följe af denna öfvertygelse. 
Om en så beskaffad undersökning af naturen kan 
leda menniskan derhän, att hon omöjligen kan 
handla annorlunda, än enligt öfvertygelse om en 
