*ie på Sivar andra, och blifva flerigenom mer ocli 
jnindre kantiga, samt förtränga slemmet i mellan¬ 
rummen emellan säckarne. Då slutligen säckarne 
fått sin bestämda storlek, oeli derigenom älven 
fått en bestämd kantighet, ty hos de fullkomliga 
vexterne äro de sällan rena ellipsoider, liar slem- 
met i mellanrummen äfven hårdnat till soliditet, 
och blifvit ett särskilt bestämdt organ, utgörande 
en sammanhängande trådlik substans, som genom- 
stryker hela vexten, och bibehåller en ledande 
communication emellan vextens alla delar på sam¬ 
ma sätt, som slemväfnaden hos djuren, hvilka bå¬ 
da, äfven genom sjellva deras gemensamma slem- 
miga egenskap, synas vara analoga, Säckarne 
äro i detta utvexta tillstånd hopvexta med detta 
organ, hvilket vi vilja kalla mellansubstuns, men 
aldrig hopvexta inbördes. * *) 
och när de ej längre kunna uttänjas, stannar vextens 
tillvext. Härmed må ej förblandas bildningen af nya 
årsringar, som bilda sig i ett nytt slera. 
*) Alla Vcxtanatoiner ända ifrån IIedwio och Sprbn- 
gel hafva antagit en helt och hållet olika theori med 
denna. De påstå ncmligen att ccllulernc (säckarne) 
genom deras utvexande trängapå hvarandra, livarige- 
nom deras membraner hopvexa på de ställen, der do 
tangera liyarandra, men der emot ihåliga mellanrum, 
hvilka dc kalla i n t e t cellulargångar, upstå, der 
vi antaga ett hårdnande slem. Vår åsigt är aldelcs 
tnotsatt. Vi anse ccllulernc hopvexta medelst en solid 
inellansubstans, der förf;ne se ihåliga gångar, och vi 
anse niembranernc deremot icke vara hopvexta, der 
l:l ' tan g ex a livar andra, IIedwig kallar dessa gungar 
