I 
100 
utgöra 6 chorder af de nästliggande cylindrarnes 
genomskärningar. 
Man har trott, att cellulväfnaden upfyller alla 
de vextens inre delar, som ej uptagas af några 
andra, och att de således skulle utgöra liksom 
fyllnaden af de öfriga mera bestämda delarne. 
Detta är så mycket mera origtigt, som cellulerne 
bilda sig förr än kärlen och baströren (t. e. i 
cotyledonerne). De äro äfveriså väl räknade och 
till antal och läge bestämda, som de öfriga or- 
ganerne, 
Man har gjort sig mycken möda, att indela 
cellulväfnaden i bestämda classer, för att kunna 
få någon allmän öfversigt öfver dess många olika 
former. Man har än indelat den i fullhomlig 
och ojullhomlig , än i regelbunden och oregelbun¬ 
den, än i 2 )arcm ‘hyme och annan cellulväfnad. 
*) Fullständigast har Hayne (1827) sökt att 
urskilja de (dika slagen af cellulväfnad. **) FÖr 
*) Alla författare antaga en slags cellulväfnad, som de 
Itulla parenchym, men nästan alla bestämma ordet 
pnrenehyin olika. Trbvibavus förstår dermed ccllul- 
väfnad med gröna korn (vora inw. Bau p. 8). Ru- 
soLPni anser parcnchymen vara motsatt ined märg. 
(Anat. p. 34). Liivk anser deremot äfven märg vara 
parcnchym. (Anat. p. l(i)« Spbengel förstår med 
parenehj m kantiga ccllulcr, som hafva en regelbun¬ 
den geometrisk figur. (Bau p. ‘79). Decandobee anser 
parenebymen betyda hvarjt större massa af cellulväf¬ 
nad. (Organogr. p, 11), 
•o) De olika slagen lian upräknar åro: Percn chyftt 
eller umzelligvs gcAvebcJ pareiicbym* aufzellig c s} 
