102 
följa, äro raka, blifva äfven cellultrådarne regel¬ 
bundna, t. e. i vexternes stänglar; mera oregelbund¬ 
na blifva de när kärlen äro krokiga, t. e. i bladen. 
Cylindriska eller ellipsoidiska blifva cellulerne, 
när dc fritt kunna utveckla sig, och ej tryckas 
för mycket af nästgränsande lager, t. e. i mär¬ 
gen (f. 9 et 10), och bladen, (f. 25 d). Men 
paralielipipeda och platta, när de ej få utveck¬ 
la sig fritt åt alla sidor, t. e. i öfverhuden, (f. 1. 
f. 19. f. 25 a ocli e., f. 26) och ofta i yttre bar¬ 
ken (f. 2) & c. 
Denna cellulväfnad finS ]:o i märgfen, 2:o i 
yttre barken, 3:o i undre sidan af bladen, 4:o i 
öfverhuden, 5:o i blomstänglar och i allmänhet i 
föga båtande fur vetenskapens theori; men jag anlor- 
de detta faetum i synnerhet för att bevisa, att alla 
v externes organer .äro egentligen icke an¬ 
nat än lägre vexter, eller rättare alger, 
hvar för sig betraktade. Jag har samlat cn 
mängd faeta för att bevisa denna sats, dels uti ofvan- 
nämdc acad. afhandl., dels uti ett nytt i Leipzig ut¬ 
kommande plancheverk öfver Europeiska alger. Tun- 
tix har i en afhandling, föreläst för K. Franska Vet. 
Acad. den 12 Juni 1826, ägnat denna sats en särskilt 
utveckling såsom en uptäckt af sig och utan att cite¬ 
ra min ofvanstående afhandling, som dock var ho¬ 
nom icke okänd. Turpins afhandling vimlar dessutom 
af misstag, härrörande deraf att förf., en man annars 
af stora förtjenster, och mycket snille , saknar helt och 
hållet kännedom af algerne, utom hvilkas kännedom 
numera ingen kan vara Vextfysiolog eller åtminstone 
Vcxtanatom. 
