106 
den sä kallade egna saften, livilken fins i sär¬ 
skilta orkaner. Cellulsaften är af ganska olika 
beskaffenhet, vattenaktigare ju närmare roten, tjoc¬ 
kare ju längre derifrån; ännu icke tillräekligen 
kemiskt undersökt, "i mnig och mest vattenaktig 
är den om våren uppstigande, kallad safva. I 
trän och rötter innehåller den ofta slem och stär¬ 
kelse uplöst, i frukter och vissa blad fria syror; 
i hlomhlad, och några få v ex t ers blads öfverhud 
(t. e. Trudescuntui diseolor') är den färgad. *) 
Men cellulerne innehålla äfven fasta kroppar. 
De vigtigaste af desse äro 1) de ofärgade gry¬ 
nen , 2) de gröna och 3) de crystallinsha. 
1. De ofargade grynen kallas, då de finnas i 
någon mängd och skilda ifrån vexteu, feeula, 
och hafva varit ansedde endast för kemiska ne- 
derslag, emedan de, kemiskt undersökte, befun¬ 
nits bestå allmännast af stärkelse, mera sällan af 
slem (t. e. i roten af Alt hasa), och af vedaktig 
substans. **) Link fann dessa i cellulerne inne¬ 
slutna korn förhålla sig i de fleste vexter aldeles 
som partiklarne i den konstgjorda stärkelsen, och 
uplösa sig i varmt vatten till det vanliga stär¬ 
kelseslemmet. ***) Raspail först påstod att de 
icke äro homogena, utan att de uti alkohol och 
syror utsläppa ett gummiarfadt ämne, och leinna 
sina tegumenter qvar som krystade blåsor. Ca- 
ventou åter blestridde Rasfails mening och för- 
*) I märgstrålarnc af röda cedren (JtinipcrMg virginta- 
na) är den enligt Kieseu äfvrnlcdes färgad. 
**) Enligt Dutbochets obs. Se Dec. org. p. ltl* 
*”) Lixk anat. p. 32. 
