J 15 
48. 
Saftgångar och glandler. 
Saftgångarne hafva vi redan skilt frän saflcel- 
lul erne, dermed att de ej omgifvas af en egen 
som väl har sitt eget system, men tillika beror af 
inullens safter. Och betrakta vi jorden, hvaraf ingen 
flack, utan tillfälligtvis, är fri för gräs eller buskar 
eller träd, så finnes hos den ingen väsondtlig skillnad 
ifrån foglen, sora är beklädd med sitt dun, och sina 
fjädrar, båda flygaude hvar efter sina lagar i rym¬ 
den. Det är sant, man kallar fjädrarne organer e— 
medan foglen ej utan dein kan existera; men är ej 
forhållandet detsamma med jorden , som utom vegeta¬ 
tionens ouphörliga vexling ej skulle vara en jord, u- 
tan ett chaos ? Det är på detta sätt man kan förkla¬ 
ra Naturfilosofernes sats, att jorden är sjelf en orga¬ 
nism. Emedlertid kallar man träden sjelfständiga na¬ 
turkroppar , men icke fjädrarne eller håren. Hvad är 
skillnaden ? 
I naturen är ingenting isoleradt, oaktadt alltsträf- 
var att blifva det. Djuren synas vara det, men tyngd¬ 
lagen tvingar dem ouphörligen nit tangera den gemen¬ 
samma jorden. Tvä krafter finnas öfveralt i den or¬ 
ganiska naturen, som motsvara den döda massans två 
krafter, centripetal- och centrifugal-hraften. Den ena är 
strafvandet efter individualisering, den andra ett oup- 
losligt sammanhang med något annat, hvilkas bådas 
sammansättning åstadkommer på sitt sätt en oändli ff 
mångfald. Individualiteten får öfvervigten i djurens 
r ' ke ’ SC,Wm llen fri ffö»nde rörelsekraften, cnda.t in¬ 
skränkt af tyngdlagen. Beroendet har en större öf- 
