116 
odelbar membran, utan af en condenscrad cellul- 
väfnad. Svåra äro de att skilja ifrån glandler, 
vcrvigt lios vexternc , der en egen kraft tvingar dera 
att intränga i jorden sjelf, att suga dess must, och 
bereda den åter för djuren. 
l 
Organsystemerne , t. e. håren , fjädrarnc, äro nu 
organismer eller naturkroppar med ännu svagare 
individualitet och starkare beroende än vexternc, 
men visserligen försedda med ett partiellt lif tillika , 
lom bevisas tillråckligen genom doras altid lika åter¬ 
kommande form och färgteckning. Liksom svampar- 
nc upkomma utan frö af döda organismer, si upkom- 
ma organsystemerno utan frö på dc lefvande. Så har 
man dessutom sett håren vexa efter djurens död; sa 
eer raan håren förvandlas i svampar på sjukliga vex- 
ter, hen bilda sig i djurkroppen, på ställen, der cj 
ben borde vara, intestinalmaskar upkomma endast ge¬ 
nom cn förvandling af organcr (t. e. dyn t, hy da ti¬ 
der, cysticercus Rxtd.). Dcrföre hör det ej hel¬ 
ler förundra oss att återfinna ejelfva vexternes organer, 
eller dem högst liknande former, sasom sjclfständiga 
och fria organismer, t. e. cellultradarne sasom c o u- 
f er ver, spiralkärlen såsom zygnemer, öfverhu- 
den såsom en u 1 v\a , o. b. v. Man kallar den egen¬ 
skapen hos organismen , att vexa eller att utveckla sig 
partiellt, d. ä. individuellt, ett vegetatift lif, eoru 
man i detta utseende äfven tillägger djuren. Dcsse 
organsystemer äro således, oaktadt deras beroende öf 
den organism, hvaruti eller hvarpå de finnas, vegeta¬ 
tioner, yttringar af den vegetalifVa kraften, om cj 
derföre vexter. 
Vi hafva i det föregående *agt, a it det giivo ea 
