117 
och deras enda skillnad ligger endast i det stör¬ 
re sammanhängande rum, som saften uptager hos 
saftgångarne, då hos glandlernc deremot icke nå¬ 
got sådant märkbart rum egentligen oliserveras. 
Denna öfvergång bevisas af flera exempel. 5Iarz- 
gångarne hos Barrträden öfvergå nästan till van¬ 
liga glaudier i bladen af Thuya (f, 31). Saft¬ 
gångarne kunna så mycket snarare anses för ett 
eget system af cellulväfnad, som Dutrochet för¬ 
säkrar sig hafva isolerat dem genom upvärmning 
i salpetersyra. Att således under namn af saft¬ 
gångar, som man vanligen gjort, endast betrakta 
sjelfva ihåligheten, men ej den afsöndrade kring- 
liggande cellulväfnaden, är utan tvifvel origtigt, 
Saftgångarne äro olika till storlek och form, 
innehålla olika fluida, och kunna finnas i alla de¬ 
lar af vexten. De hafva i synnerhet blifyit oh- 
seiverade i dicotyledoner, och mera i vngre de¬ 
lar än i äldre. De innehålla ofta dyrbara ämnen, 
harzer, balsamer, feta och etheriska oljor soc¬ 
ker, vax, alt olika efter olika vextfamiljer. ’ 
Glandler har man i synnerhet kallat sådana 
Jiopgyttringar af celluler, ’) som secernera>after 
utan att dcrföre innehålla någon större ihålighet. 
Bet är märkvärdigt, att glandler finnas i synner- 
.ndividualitct eller tolalitet af flera grader; vi finna 
«et har he.annadl. Ilimlahrnpfarnes ur en vid.träch- 
tare än verterne, „eh djurens, „eh des.us är större än 
ilcras organ ers. 
') SI.e.bl antager ,«tlut i W on, m a» af Coha,, ärnlard- 
i™ genomdragen af häri, „eh Runor,,,, alt käricn 
• eluta 81 o 1 glandlcrnp. Rj/p, anat. p m 
