126 
regelbundnast bli dessa ihåligheter hos en mängd 
vattenvexter, der de formera flera ordentliga, jem- 
te hvarandra liggande kanaler. När man afskär 
deras stängel under vattnet, fär man se luftblåsor 
upstiga som perlor i långa strömmar. — Derefter 
finner man hos de flesta öfriga kryp toko ty led oner 
sirligt bildade luftcaviteter. Vi hafva afbildat de¬ 
ras utseende hos Pisangen (f. Il), hvaruti skilje- 
väggarne i synnerhet genom sina stjernformiga 
hål utmärka sig (f. 12). 
Slutligen finner man dessa organer utbildade 
äfven till yttre sjelfständiga delar, ehuru endast 
hos några fd vexter. Sådane äro blåsorna hos 
Tångarterne, hos UtricuJaria , *) och Jldrovan- 
da. Ilos Jsoetes och Lobelia Dortmanna up- 
taga dessa lakuner hela bladets inre, afdela dem i 
4 afskilda rum, ' och gifva dem derigenoin en 
högst ovanlig struktur. 
Det är otvifvelaktigt, att Juftlakunerne utbreda 
gig mest regelbundet hos kryptokotyledonerne. 
Hos Dikotyledonerne deremot hafva författarn© 
nästan endast sett oregelbundna former deraf; t. 
e. de, som genom cellulväfnadens ojemna utveck¬ 
ling upkomma i märgen. **) De finnas likväl i 
en mängd af dessa vexter, ehuru de blifva ge¬ 
nom delarnes påträngning mindre till storlek, och 
o regelbundnare till form, I bladen finnas de i 
undre lagret straxt under epidennis ( Cactus Pe - 
*) Smith säger hlåsorne hos Utricularia vara fulla 
med luft, Roth (Fl. Germ. 2. 1. V- 27) med vatten. 
*•) Link påstår derföre att de felaa hos de flesta vexter 
Jiclt och hållet.* Anat. p. 100. 
