132 
st;\ de altså i parallela rader och på långs, på 
dikotyledoner deremot mera strödt. 
Oe äro af olika storlek hos olika vexter, i all¬ 
mänhet större ju större öfverliudens celluler äro. 
Störst hos Lilievexter, minst på perenna blad, 
De ligga äfvenledes olika tätt hos olika vexter; 
men utan tvifvel är det öfverdrifvet, då Kieser 
räknar ända till 2000 på en quadratlinea af Stång¬ 
hönans blad. 
iMan har antagit, att de öppna och tillsluta sig 
organiskt. Sprengel och äfven Amici, *) för¬ 
likna den omgifvande ringen med en muskel. 
Moljienhawer säger sig liafva observerat, att 
de tillslutas i fuktigt väder, Sprengel att de 
tillslutas emot natten, men öppnas emot morgo->- 
nen. Enligt Kieser äro de altid öppna. 
Vi anse hudöppningarne för öfverliudens luft-r 
lakuner. Deras ringa storlek och regelbundna 
byggnad tyckas skilja dem ifrån de inre luftlaku-? 
nerne. Men glandlerne, som äro öfverhudens 
saftlakuner, skilja sig på samma sätt ifrån de in¬ 
re saftlakunerne. Man ser tydligen öfvergången 
till desse lakuner, t e. i fläderns barklager (lig. 
2 a), der lakunerne affektera en regelbunden form, 
i samma mon som de bli mindre. 
Om deras funktion har man många olika me- 
pingar. **) \i anse det sannolikt, att de äro re- 
*) Se Fcrussacs Burt. Janv. 1825. 
9f ) Comparetti antager att (le äro spiralkårlens öppnin¬ 
gar. Geeichen tog dem för ståndare pa ormbunkar, 
IIedavig för mynningar af öfverhudens cellulargåu- 
gjir , en mening, som l(insiiK (p. 457) och Dkcap^ 
