159 
miga, ytorne bugtiga, smnmansättningarnes pro- 
portioner obestämda; ingen skarp skillnad gifves 
emellan motsatta former; den ena öfvergår i den 
andra, utan att man kan utsätta gränsen, hvilken 
ieke är en liiiea, utan en bildning, som tillhör 
bada, liksom ett sund, som tillhör båda nästgrän¬ 
sande länderué. 1 allmänhet liafva de organiska 
forinerne icke cn gräns, utan de sväfva emellan tvä. 
I)å jag t. e. säger, att menniskan är förnuftig, 
så betyder det icke en viss grad af denna egen¬ 
skap, utan det betyder, att menniskan sväfvar e- 
mellan apa och ett högre väsen. 
Det synes således af dessa anmärkningar följa, 
att det fenomen, eller den kraft, man under namn 
aif polaritet användt till förklaring af organiska 
bildningar, *) icke är detsamma som polaritet i 
*) Det är i synnerhet Kieser, som användt hegreppetaf 
polaritet ud Vextanafomien. — Prof. Wilbraud i 
Ciescn liar äfven »krifvit en tjock hok oin 900 sidor 
CDarstellung der gesammten Organisation; Giesen 1S09), 
h var uti organisation förklaras hufvudsakligen genom 
polaritet (I. p. 265 & p. 365), duplicitet i en¬ 
het (p. 395), det idealas exponent fp. 394 . 2. 
p. 492), expansion i kontra k tion fp. 273 & 
1 >- 291) och dylika termer, cn bok, som af dunkla 
hnfvuden anses för ett mästerstycke. Han ar såg äfven 
sjell sina uptäckter genom användandet af dessa ur 
Naturfilosofernes skrifter lånade ord så vigtiga, att 
då IVees vo* Es BNBE ck uti sia Botaniska lärobok 
äfven använde samma termer för att under allmänna 
synpunkter framställa den mängd af fakta, livaraf 
denna förträffliga och af verklig lärdom öfverflödan- 
