181 
bildar sig af fröets kol med utifrån insugad syr¬ 
gas, utvecklar sig med detsamma ur fröet. 
Det mogna fröet är i ett alldeles otjenligt skick, 
att åstadkomma b roddens utveckling’. Det är 
hårdt, vattenlöst. Skildt från modervexten, kan 
det ej derifrån hämta tjenliga ämnen. Naturen 
liar således måst begagna allmänt utspridda me¬ 
del for att kunna åstadkomma ofvannämde förän¬ 
dringar. Dessa medel äro: 1. Vallon. 2. Syr¬ 
gas. 3. Värme. 4. Skugga. 
1. T alten är nödvändigt för att uppmjuka de- 
larne, uppsv älla fröet, göra näringsämnet flytamle, 
ocli införa syrgas i vexten. Oaktadt det icke 
undergår någon kemisk förändring, *) så quar- 
hålles det dock i fröet med en ofantlig kraft, 
för livilken man citerar Hales försök såsom be¬ 
vis, enligt hvilka en böna, som insupit vatten, 
uthärdade en tyngd af 184 skålpund. Det in¬ 
tränger i fröet ej blott genom hilum, som Sprex- 
gel vill, **) utan enligt Trevirani och I) E - 
candolles försök genom hela yttre membranen. 
Sedan tillräckligt vatten iiisupits, blir öfverflöd 
deraf skadligt för andra än vattenvexter. 
2. Syrgas. Man visste länge, att atmosferisk 
luft var nödvändig för frönas groning. Muschex- 
broeck och Boerhave anmärkte att frön som 
lågo djupt i jorden, eller i luftfritt vatten, icke 
hvxlket består blott deruti, att fröna sättas igroning, 
livilken stannas, så snart stärkelsen förvandlat* till 
sockerhaUigt ämne, ocli broddeu l.örjat spira. 
’) Pr S-Args. p. 11 . 
ir ) SpRENoiii. vom Rau p. 
% 
