184 
fröet, innehåller precist så mycket syrgas som 
livad fröet insuper, hvaraf han slutade, att syr- 
gasen helt och hållet användes att förena sig med 
kol ur fröet, och sedan i form af kolsyra afsön- 
dras. Stärkelsen, som förlorar kol, undergår 
dervid naturligtvis samma förändring, som om 
den fick syre; den öfvergår till socker. 
För mycken syrgas kan således biifva skadlig 
för groendet, dels emedan den röfvar för myc¬ 
ket kol från vexten, dels emedan den bildar för 
mycken kolsyregas ikring densamma, hvilken sy¬ 
ras omgifning alltid är skadlig vid första groendeb 
3. 1 ärme. Frön fordra en viss värma för att gro. 
De gro icke uti en temperatur under 0° , eller öfver 
37° Cels. Och i allmänhet befordrar en högre 
värma inom dessa grärisor groendet. För olika 
vexter är i synnerhet den lägre gränsen högst o- 
lika, så att en del vexter gro endast vid en hög¬ 
re, andra vid en ännu högre o. s. v. Af denna 
olikhet förklaras till en ganska liufvudsaklig del 
vegetationens olikhet på jorden, hvilken måste 
rätta sig efter jordens högsta temperatur på hvar- 
je ställe, och då det är i synnerhet den lägre 
värmegränsen, som är bestämd som vilkor, men 
icke den högre, så synes deraf, hvärföre vext- 
arternes mängd nödvändigt måste tilltaga emot 
Equatorn, och aftaga emot Polerna. 
Värmen vid groendet kommer emedlertid ej 
blott ifrån jorden, utan äfveii genom förändringen 
i sjelfva fröet, emedan värme alltid utvecklas när 
fuktighet insupes eller syrgas Öfvergår till kolsyra.*) 
•) Dk SjlUssvrb rech. p. 23. 
