1D6 
kelsehaltiga innehåll, och deraf uppkommande 
tyngd. De fria bladen innehålla ingen stärkelse; 
och de dermed i fröet försedda hjertbladen för¬ 
vandla först stärkelsen i andra vextäinnen, innan 
de utgå ur fröet. När stärkelsen är för ymnig 
kan detta icke ske, och hjertbladet måste förblif- 
va i fröet. 
Normalt äro plumula och rostellum fria; men 
lios några få Dihotyledoner äro de inneslutne, 
(Pchea, Lecythis'). Hos en del utvecklar sig ej 
rostellum längre än till en viss grad; och den e- 
gentliga roten, som härstammar från plunnda, ej 
från hjertbladen, genombryter rostellum och for¬ 
merar deraf en skida ( coleorrinzd ) t. e. Tropceo - 
him, Viscum, Lorcmthus, Berberis, Raphcmus. 
Alla dessa olikheter härröra således deraf, at^; , 
af de olika momenter, som ingå uti de kombi¬ 
nationer, hvarpa mångfalden i form grundar sig, 
en eller flera kunna öfvergå till någon ytterlig¬ 
het, h varigenom sjelfva grundformen förklädes 
och fördöljes. Således kan man t. e. tänka sig 
hjertbladen olika stora i olika grader. När de 
blifva det i den grad, att det ena försvinner, så 
uppkomma vexter med ett enda hjertblad, hvilket 
synes vara en motsats emot grundformen, ehuru 
det blott är en ytterlighet i variation. 
Ja Vicie® (Vitia, Pisum, Lathyrus, Oroliug), Vil¬ 
an d se j a , JM o i i n g a , (J I y q i n e, C a j a n u s, In¬ 
ga Unguis Cati; Phaseolus ooccincuo 
(Thouars coum p. 68), men Pliateplu? 
g a r i s. 
