77. 
au 
De Ia°re vexternes metamorfos. 
Texters metamorfos taga vi här i annan me- 
i ning' än Göthe, som dermed förstod vexters e- 
< volution, eller vexidelarnes metamorfos. Då mun 
Hann analogien emellan vexternes evolution oeli 
djurens metamorfoser, trodde man sig kunna be- 
I lägga samma förändring med samma namn. Men 
man gaf ej akt derpå att vid djurens metamorfo¬ 
ser, t. e. insekternes öfvergång från pupa till fjä¬ 
ril, bortkastas lielt och hållet det föregående till¬ 
ståndet, då deremot vexterne, hvilkas natur är 
alt tillägga nya delar till de förra, få ge¬ 
nom en metamorfos, af delarne, endast flera or- 
. ganer. 
Vexternes metamorfos, nemligen en sådan, 
hvaruti det föregående helt och hållet försvin- 
iner, eller en afslutad öfvergång från en normal¬ 
form till en annan, är inskränkt till ganska fa 
och lägre vexter. 
Man har observerat, att konferver Öfvergå till 
mossor; att Noslochier, som äro alger, öfvergå 
till Collemcr, soin äro lafvar; att bland svam- 
parne tradiga Himantier öfvergå till köttiga hatt- 
■ svampar, o. s v. Man har olika bedömt detta 
fenomen. En del naturforskare liafva deraf slutat 
att ofvannämde konferver ej borde anses för hnn- 
fer ver, äfvensom att alla Nostochier och Himnn- 
iier borde utstrykas ur systemet, såsom endast 
yngre tillstånd af andra vexter. Ändra naturfor¬ 
skare åter halva trott att öfvergångcn är under¬ 
stundom tillfällig, och att således, när den äger rum. 
