2ii) 
Denna ogreuade <1 d på ett blad, livats uiil sc- 
dan grenar sig, Kallas '(iliidsljctk (petioius'), nai 
den beklädes af obetydlig cellulvafnad. Blad- 
stjelken kan dock innehålla flere åtskilda, men 
tiilt vid hvarandra liggande, parallell nerfver, 
som först i sjeltva bladskilvau divergera. ' j den 
omgifves, som sagdt är, alltid af ett smalt lager 
cellulvafnad, som dock sträfvar att taga sin plat¬ 
ta form, hvarföre bladstjelkarne äro ofta antin¬ 
gen rännilformiga, eller bladlika, sällan hopplat- 
tade på motsatt sätt (t. e. Åspens bladstjelk). 
Vid dess utgång från stammen är på undre sidan 
ofta en liten förtjoekning, sijellidynan (pulvinuj 
Ruell., coussinct D;:c., bourrelet du petiölé Rutr.). 
Grena sig icke sedermera och sprida sig ej he’- 
ler lierfvérne, så uppkommer den enklaste form 
af blad, blad med en enda nerf, — t. e. Barr¬ 
träden, Chenopodiipn maritimum, m. fl. **) 
Grenar sig ieke den utgående nerfven, meh 
sprida sig i stället någorlunda parallelt eller kon¬ 
vergerande dess särskilta knippen, så uppkommer 
en mera med allmänhetens begrepp om blad lik¬ 
nande form, en utbredd, men allång mer och 
mindre smal och liueär bladskifva. I detta fall 
får ceiliiilagrets sträfvande att lägga sig i en ho- 
risontel plan full öfvcrvigt, och bladet blir nöd¬ 
vändigt platt. En sådan form är allmän i syn- 
’) 
") 
Lixk har närmare heskrifvil Stjelknerfvens ställning. 
Anat. p. 1?)0. 
UjScanuolle antager i detta fall att Linden ofta äro 
endast liladstjclkar, t. e. på Lebeckia media, 
I a d i g o f e r a Ju ue e. a. Ukc, or g. 
