220 
nerlret hos kryptokotyledonerne, t. e. gräsen, lil- 
joine ni. fl., hvarifrån Aroideer, Dioskoreer och 
Scitamineer måste undantagas. Alen den fins äf- 
ven hos flera Dikotyledoner, t. e. Planlago, Me- 
lastoma Slc. 
Spiida de sig åter divergerande, eller grena 
de sig, så uppkommer den allmännaste formen 
på bladet, normal hos Dikotyledonerne. Bladets 
form beror helt och hållet af sättet på hvilket 
spridningen sker. I detta fall skiljer man emel¬ 
lan bladshifva (lamina Link, limbus Dec), och 
bladstjelh (petiolus). Derigenom att nerfven al¬ 
drig ar bar, men alltid åtföljd af ett tunnt cellul- 
iager, och detta cellullager sträfvar att utbreda 
sig horisontelt, så kan i detta fall bladskifvans 
beskaffenhet vara trehanda: livad man kallar sam¬ 
mansatt , hvilket i sig sjelf är den enklaste for¬ 
men , Jldng, och enliel, hvilket i sig sjelf är det 
mest sammansatta. *) 
Vet sammansatta bladet (fol. compositum) är 
ett sådant, livaruti nerfgrenarne äro så aflägsna, 
att de tunna cellullagren, som alltid åtfölja dem, 
icke vidröra hvarandra och ej liopvexa, hvarige- 
nom hvaije Rerfgmi får sin särskilta bladskifva, 
Sparris oeh Rusens äro oärsläglade. Sparrisens 
blombärande gren, som är beklädd med hårsmala 
blad, $varay emot d«n blombärande grenen bos Rus- 
cus, hvilken har uppkommit derigenom att de här- 
pmala enkla bladen hopvext till en enda bladlik knopp. 
Det så kallade enkla bladet hos Ruscus är således» 
sammansatt af bladen hos Sparrisen.^ 
I 
