221 
hvilken får namn af småblad (folioluin), t. e. på 
vickor, böiior o. s, v. 
Det flikiga bladet är ett sådant, hvaruti nerf- 
grenarne äro vid utgåendet så nära vid basen, 
att tillhörande eeilnllagren vexa tillsammans, men 
likväl emot deras spetsar så minskas, att denna 
hppvexning upphör, t. e. Ikos Reseda. 
Det enkla bladet (hopflytande blad) är ett 
sådant, der nerfgrenarne äro hvarandra så nära, 
eller så tätt kommunicera med hvarandra, att den 
dem åtföljande cellulskifvan sammanvexer öfver 
alt, ända ut till nerfvernes spetsar. 
\i se således, att alla bladens former och sam¬ 
mansättningar bero hufvudsakligen på utgrenings- 
sättet hos nerfverne; men tillika till en del på 
några andra lagar, t. e. l:o att så väl nerfgre- 
narne som det cellullager, som betäcker dem, 
sträfvar att utbreda sig horisontelt. 2:o Att det¬ 
ta sträfvande är starkast på nerfgrenens midt, 
men aftager vid dess båda ändar. 3:o Att det 
är starkare vid mötet af ett nästgränsande celiul- 
lager, än då den ena nerfvens cellullager ej träf¬ 
far en annan nerfs cellullager. 
Genom dessa lagar förklaras alla bladens for¬ 
mer af nerfgrenarnes aflägsenhet och ställning, 
t. e. tänderna i Bladens kant; att bladen äro upp¬ 
till enkla, d. ä. hopflytande, men nedtill sam- 
mansatta, eller med skilda småblad; så kallade 
sije Inlösa (sessila) blad; nedlöpande blad (fol. 
decurrentia), m. fl. Palmernes senare blad äro 
sammansatte, de första hela, naturligtvis, emedan på 
dc fona alstandet emellan nerfgrenarne blir större. 
Hela den undersökning, som man i senare ti- 
I 
