225 
langångar, men som vi sökt visa vara solida. 
Keith anser dem för fibrer hopgående som ma¬ 
skorna i ett nät, emellan hvilka en hinna är ut¬ 
spänd; en mening, som icke kan antagas. IIed- 
wig kallade dem vasa lymphatica. *) Bladhu¬ 
dens celluler äro ofärgade och vanligen större än 
nciet nästliggande cellullagrets. En gång förstörd 
återkommer den aldrig öfver såret. Afdragen är 
•den i hög grad hygrofil. — Uti fröet fins den 
icke enl. Trevirani mening— tvärtemot Grews, 
ävEiTHs och Hedwigs — ; först efter groningen 
«visar den sig organiserad på hjertbladen. Om 
dess öppningar hafva vi förut talat. 
Någon betydlig och allmän skillnad emellan 
öåda bladytornes öfre hud har man ännu ej kuu- 
iat upptäcka, utom det, att den Öfre är mera 
dat, mera glänsande, mera mörkgrön, har mindre 
ofta, och ett mindre antal hudöppningar, ofta 
nga; mindre ofta hår, och mindre ofta sliugri- 
ga rnellanlinier, samt är starkare fästad vid cel- 
ulliigiet. Meia (»lika äro båda ytorne hvarandra 
aå träd än på örter. 
') Mari; värdig- är deras slingriga beskaffenhet, som ob- 
pi fleta \e.xter, i synnerhet ormbunkar, 
(»tom Tnchomanoideerne) , Lycopodineerne och en 
n1 " n ” d Dikof yledoner, otalt att man derföre kau 
UPP " ifVa nå » 0ri ~ «e fig. ig, 20 - dels på 
«n«lre s.dan endast, dels på båda sidorrte, men 
T"? enSamt Pä <ifre Si(,an ’ " ch •‘l-rig på kryptok», 
tyledoner. 
29 
