232 
de kallaste klimaten, fälla dem före vintre», 
oeh stå derefter bara; de åter, som tillhöra nå¬ 
got varmare klimat, ej förr ä» knopparne spricka 
ut, altsa till våren, och om dessa förflyttas till 
kallare land, dödas bladen af frosten, men quar- 
sitta ofta till våren, t. e. Bok, Ek. *) Man ser 
derföre södligäre träd i Sverge stå längre om 
hösten gröna än landets inhemske. Och mail 
kan antaga, såsom en temligen allmän regel, att 
ju nordligare träden sträcka sin vexegräns, desto 
förr slå de ut, och desto förr bli de bara. 3. 
De träd, som alltid stå lika gröna — sempervi- 
rentes — , hafva lädéraktigä blad, hvilka de ej 
fälla, förrän nya blad hafva sina knoppar färdi¬ 
ga att utspricka. Bladen blifva således hos en 
del 2 år gamla, hos andra, och det i den mon 
som knopparne blifva få, quarblifva de ännu län¬ 
gre, ehuru inan deröfver saknar noggranna ob¬ 
servationer. De tillhöra egentligen de varma kli¬ 
maten, och mot Norden utbreda sig blott få all¬ 
tid grönskande vexter. Hcdera > J/ex , Viscum, 
Ericecrne och Barrträden äro de märkligaste 
bland dem. 
När bladen falla, afiösa sig först de äldsta, 
således de nedersta. De förlora dervid ofta sin 
blad, enligt SpRencel vom Bau p. 497. Men vi hat- 
va ej funnit hos någon författare att det sker sa al¬ 
*) 
ven i dess naturliga klimat. 
Detta är icke allmänt. Fikonträdet, Ligustren, Sy¬ 
renen bibehålla i de mindre kalla länderne deras blad 
tills de nya knopparne utspricka. I Sverge forlon 
de dem före vintern. 
I 
i 
