234 
kärlens och safternes hårdnande; John Murkay 
(1823) uti köhleti; Liwk uti näringens förändra-* 
de gång till knopparne, saftens trögare uppsti¬ 
gande, och kölden; och slutligen senast Vau- 
cher — 1826 *— i bladstjelkens anatomiska bygg¬ 
nad, hvilken lian antager vara artikulerad eller 
sluta sina kärl precist vid bladstjelkens utgång. 
Författarne hafva i vår tanka icke gifvit nog 
akt på stammens heterogeneitet med bladen. I syn- 
nerhet hos träden, livilkas stam är heterogen, af- 
falla bladen. Hos de fleste örterne, hvilkas stam är 
nästan af samma beskaffenhet som bladen, och såle¬ 
des öfv ergående dem ti, förvissna de blott. Att de 
i förra fallet skola lättast afbrytas vid stammen, 
när deras naturliga funktion upphör, är tydligt 
derföre, att de utgöra ett helt för sig'. Hos ör¬ 
terne deremot slutar sig ej bladets funktion vid 
dess utgångspunkt; den sträcker sig in i stammen, 
och bladet utgör ej ett så afskildt helt. 1 råd- 
bladets ursprung utmärker sig genom stjelkdynan, 
bestående af hopad cellulväfnad. Den liknar en 
liten lök. Såsom bladets verksamhet förr upp¬ 
hör i cellulväfnaden än i nerfverne, fortfara nerf- 
verne måhända att något litet vexa, sedan stjelk¬ 
dynan upphört dermed, hvarigenom stjelkdynans 
cellulväfnad lossnar från stammen. Derföre se vi 
de örters blad, som hafva en sådan stjelkdyna 
t. e. Leguminoserne — , göra ett undantag från 
den vanliga regien, och afskilja sig skarpt vid 
stjelkdynans basis. Detta stjelkdynans förhållan¬ 
de förklarar, hvad som enligt Vaitcheus thecri 
ej kan förklaras, att när bladen löi tidigt, t. <• 
genom frost, sjukdom eller insektstyng, Diiwss 
