2a:> 
>ia, a (Tal la de icke. Vi hafva förut anmärkt, att 
trädhladen i anatomiskt hänseende äro något skil¬ 
da frän örternes, och i vissa språk skiljer mail 
dem åt. 1 Svenskan kallas trädhladen löf. 
Detta fenomen är för öfrigt icke isoleradt ti!I— 
liörande bladen. Alla delar, som hafva en egen 
(funktion, falla på samma sätt. Blomstjelken och 
fPruktstjelken skilja sig vid mognandet från stammen 
*id deras uppkomst-punkt, och de årstammiga vex- 
tternes stam ailöser sig vid roten sedan den upp¬ 
hört att lefva. Äfven hos djuren saknar det ej aim- 
ogier. All sådan afkastning af delar, som icke står i 
sammanhang med fortplantningen, svarar emot bla- 
lens årliga fall, t. e, Ömsningen af bud hos or- 
narne, af hår hos didjuren, och förmodligen det 
ena slaget af årliga fjäderömsningen hos feghr- 
ie. Gorgonicr och Ser t alar ier förlora årligen 
sina tentakler. 
82 . 
Förändrad e Blad-delar. 
Bladdelarne få understundom en så] förändrad 
01,11 5 den, som ej kan följa förändringen 
dll dess ursprung, anser dem för alldeles egna 
och ursprungliga organer. Man har också gifvit 
lem särskilta namn. Vi märka deraf stinler, 
"dungen , blad t örnen, ocli fjäll 
1. Stiplcr. Vi hafva anmärkt, att då ett blad 
u- sammansatt, äro dess aldra nedersta småblad 
nindre än de medlersta. När dessa småblad fin- 
las redan vid bladstjelkens uppkomst, blifva de 
ierföre mycket små af 2>saker, först emedan 
