236 
de äro de nedersta, och sedan emedan de, ofta 
fastade vid stammen likaså väl som vid stjelken, 
icke kunna följa med stjelken i sin utveckling. De 
hlifva livad man kallar förkrympta; de likna små 
fjäll, ocli det är desse man kallar stipler. Att 
de icke äro annat än småblad (foliolaj, det sy¬ 
nes tydligen af f icia faba, och Lathyrus npha- 
cci, der de äro stora, som vanliga småbladen. *) 
Vanligtvis äro de 2, en på hvardera sidan af 
bladstjelken. De finnas ej på kryptokotyledoner, 
emedan nerfverne ej grena sig åt sidan. 
De tillhöra endast vissa familjer, sällan sådana 
vexter, som hafva motsatta blad. 
Orsaken, hvarföre stiplerne blifva särskilta de¬ 
lar, är att nerffascikeln, som bildar dem, haren 
annan direktion än bladets petiolus. Alen går 
/len parallelt dermed, så vexer den tillsammans 
*) Ovanligt stora äro stiplerne på Lathyrus apliaca, 
der (le företräda hladcns ställe. Understundom utgö¬ 
ra de genom hopvexning en enda stipel, sittande midt 
emot bladstjelken, t. e. flera astragali, F i c u s- 
nrter, R i c i nu sarter in. fl. De hafva form af tag¬ 
gar hos P i c te t i a , hlifva trådformiga på bladen un¬ 
der vattnet hos Trapa, De äro hinnaktiga och fal¬ 
la tidigt hos Amentaceerne; hopvexta med Pe- 
tiolns hos T r i f o 1 i u m , Törnrosen; hopvexta i 
blad vinkeln bos M e 1 i a n t b u s ; fria bos V \ c k orn e. 
Sällan finnas de hos motsatta blad, t. e. Gcrania- 
ceer, Rubiaccer, Zygoph ylleer. Vo e liy- 
si e er. Ilos sammansatta blad hafva understundom 
äfven småblad sina stipler (stipelhe), t. e. hos Uedy- 
»areerne. Se härom Dne. org. 
