241 
andra, så fraiiit det ej angår deras förhållande 
Sill hvarandra. Man kan anse en gren såsom 
stam för nästa gren, och de sista grenarne såsom 
gemensamma stammar, för alla bladen. 
Vexterne grena sig normalt i geometrisk, icke 
aritmetisk, progression. Om man antager, hvad 
som är det normala, eller det, hvartill vexterne 
endera, att hvarje gren kan åstadkomma lika 
inånga grenar som den föregående, t. e. 5, så 
kall ett träd gifva första året 5 grenar, andra 
25, tredje 125, fjerde 625, femte 3125 grenar, 
*ch så i det obestämda. Det är visserligen sant, 
-tt af dessa grenar en mängd antingen af bristan¬ 
de näring, ofördelaktig lokal, eller andra tiiifäl- 
Sgheter icke utvexa, och att andra redan utvex- 
a afbrytas, och med detsamma afbryta hela seri- 
n deras afkomma; men detta hindrar icke att 
ien inre lagen existerar, oaktadt modificerad af 
ttre inskränkande omständigheter, 
fe tammen består i sin högsta utveckling af 6 
oncentriska lager: Barhhudcrt, Ytterbarken, 
lasten. Veden, Märgcylindern, och märgen, 
nnt ett radierande, märgstrålarne. Med blotta 
gat urskiljer man' Barkhuden, Barken, Veden 
äigen och Märgstrålarne. Genom närmare un- 
ersoitmng finner man att man under bark för¬ 
landar 2 lager, äfvensom under ved. *) 
) Ann ra författare slilja splinten (hvitveden, alhur- 
n ° ra) 5 Sä80ra Ctt lager; men utan grund. De» 
- Uott vedens yttre och ljusare lager, 80m s må nia- 
blir ett yttre och mera mörkfärgadt. 
31 
