A ns , Knight, Dfcawdot-le , Moldekhawer 
_ hafva visat, att märgens diameter blir or 
iförändrad, eiiuru dess ceilider liårdaa och hlifVa 
vedaktiga. Tkouaks underkastade denna fraga 
IFransyska Institutets pröfning, hvars kommissari- 
<er godkände hans mening. 
Märgen utgör i de fleste vexters stam en sam- 
lmanhäugande del, men i många är den afbruten 
.genom cn mellanvägg vid hvarje blad, t. e. hos 
Vinrankan, Hästkastanjen, Gräsen. Men dessa 
mellanväggar utgöras endast al en tåtaie oclihåi — 
,dare cellulväfnad. — Märgen aforytes dessutom 
■vid hvarje gren, hvilket Hill redan visade. 
Häraf kommer det måhända på en mängd vexter, 
att stammen skiljer sig i leder, t. e. på Mirabi- 
lis, Claytonia, Misteln, Vinrankan; på den sena¬ 
re genom en sjukdom kallad cliamplure. 
Märgens vidd är olika hos olika vexter, vidare 
hos örter än träd, och hos träden vidare hos de 
med lösare ved, än hos de med hårdare. Äfven 
på samma träd är märgen vidare på vissa grenar 
— som vi tro på de bladrikare — , än på an¬ 
dra; och i roten lins ingen märg, emedan den ej 
har blad. 
Af de äldre författarne ansågs märgen för vex- 
tens vigtigaste del, t. e. af Cesalpin, Hales, 
*) Th. egg. XI. XIII. Morc. de Lois p. 32, p. 125. —• 
Knight Ph. Tr. 1801. — Moid. Beytr. p. 210. 
*') Cassini tror dercmot si^ genuin observation på B o- 
rago hafva funnit att stammens märg öfvergår sa väl 
i hvarje gren som i öfre lagret af bladet. Journ. dc 
Phys. 1821. Maj. 
