254 
va blad eller knoppar, som utgå derifrån. Den 
liar bark och ved, och dessa äro en oafbruten 
fortsättning af sainma delar hos stammen; men 
barken saknar epidermis, och således äfven bark¬ 
öppningar. * *) Den är äfven vanligen tjockare 
och lösare hos roten än hos stammen, hvilket 
härrör frän dess fuktiga omgifning. Roten är 
således till en del en i jorden nedgående stam, 
eller största delen af stammen är en fortsatt rot. 
Roten är oftast grenig. Hvad som determinerar 
dessa grenar är obekant. **) Det är möjligt, att 
väderlekens omskiftningar förorsaka en stagnation i 
safterne och determinera grenarnes uppkomst. De 
utgå ifrån rotens ved i en vinkel nedåt. Ännu 
finare grenar äro de så kallade fibrillerne (fibril— 
he Dec. , radiculae Sn. Chevelu) , om livilkas 
natur man är föga underrättad, i det en del — 
Dec and olle m. fl. — anse dem ej skilja sig 
från rotens grenar genom annat än sin finhet, 
och att vissa af dem utvexa till större grenar; 
andra — Link , Duhamel , Meoicus —, att de 
falla och uppkomma livarje år, och äro således 
liar märg i roten, Costin detsamma hos Barrträden; 
Sievogt oeli Achilie Richard äfven hos andra tråd. 
I allmänhet ligga i mjuka rötter kärlknippena skilda 
af cellulväfnad, hvarigenoin lätt ett märglikt lager i 
centrum kan uppkomma. — Li:v« påstår att rotens 
hark felar bast. Kr i t. Bem. p. 41. 
*) Di; Pktit Thoiiars påstår, att Rotfibrillerne hufva 
harköppningar. Se Tu. C o urs p. 8ti. 
Medicus antager, att rotgrenarne uppkomma utur 
märgstrålarne. Beytr. p. '- 1 S. 
