257 
iiriiket icke är besynnerligt, da alla rotgrenar utgå 
frän veden, hvilken fins lika så väl hos stammen 
som hos roten. Men rotgrenar slå i allmänhet ej 
ut utan i fuktighet; derföre måste man omgifva en 
stam med fuktig jord, för att få den att gifva 
rötter, och i detta fall lyckas det med de fleste 
vexter. Rotgrenarne utgå då på sådana ställen, 
der fuktigheten kan intränga, t. e. på gamla ärr, 
barköppningar o. s. v. Många vexter göra det 
habituellt, t. e. flere Succulenta , Hedern , 
R/ius Radicahs , hvilka senare fästa sig med 
dess luftrötter vid andra kroppar och hålla sig 
dermed uppe. På Cuscuta utgöra de blott små 
,glandler, som suga sig fast. Andra nedskieka dem 
till jorden, och bilda der nya stammar. På 
Chis/a rosea och Rhhophora få sådana luft¬ 
rötter 80—100 fots längd. De Indiska Fikon- 
arterne ( Ficus Indica, Ficus religiösa ) bilda 
dermed hela skogar och Hinduernes Pagodiundar af 
ett enda träd. En del vexter, Pandanus och i 
synnerhet Rhizopliora stödja sin stäm på pelar- 
fika högt öfver jorden hviiande rötter. En del 
vexter slå sina rötter i andra vexters ved. Para- 
Si t vexter , t. e. Mistcln, Orotmnchc, Rafflesia. 
I spetsen af roten äro organerne concentrera- 
de till en papill, *) genom livilken ins ugningen 
sker ccli roten vexer. 
* 
’) I'å Lcmna är denna papill oro-ifvcn af en skida. 
SpiiEivGEt, påstår, vom Ila u p. 393, att denna g]d _ 
Ua n " S äfven hos Palmer, Gräs och Ormbunkar, der 
,nsch anuan sctt den - SrREMGBi. antager, att rotens 
33 
