285 
ned i stammen; man ser att de fortsätta sig ända 
ned i roten. *) Kolen grenar sig, och det sy¬ 
nes ofta, som just samma fibrer, som utkommit 
ifrän en knopp, söka hålla sig tillsammans i den 
nya rotgrenen. Decandolle satte (om vintren?) 
ett mulbärsträd med 2 hufvudgrenar och 2 mot¬ 
svarande hufvudrötter, på det sätt att hvardeia 
roten nedsänktes i sitt kärl med vatten; men den 
ena grenen leddes in i ett drifhus, under det den 
andra förblef i luften. Den förra grenen utveck¬ 
lade sina knoppar i grenar och blad, och den 
motsvarande roten utpumpade vattnet i kärlet. 
Men den senare grenen lick inga blad, och pum¬ 
pade intet vatten. **) 
Man finner detsamma af en mängd andra fe¬ 
nomen. Duiiamel fann genom mätning att gre- 
liarnes area på träden är blott obetydligt större 
än stammens area — Om man bortskär en ring 
ikring den gamla veden, så ökar sig veden ofvanför 
denna ring, men ej inunder ända till nästa knopp, 
der den åter börjar öka sig. — Ser man på 4- 
lens och flera andra träds späda quistar, så ser 
man tydligen att den har så många upphöjda 
kanter, som den har blad. — Vid okulering och 
ympning kan man ej förklara efter någon annan 
theori, huru den nya knoppen fäster sig. — 
*) Kmght, som har eu motsatt förklaring, men livars 
noggranliet man cj kan sätta i fråga, roedgifvcr på 
flera ställen cn sådan oaflmiten fortsättning af Lla- 
clens kärlknippen ända ned i roten. Mariottb bads 
redan långt lörut gjort denna observation. 
“) Dkca.mj. I, c n t i c. p. 17 . 
