288 
ning måste de yttre cellulerne i barken spricka 
sönder, och sprickorne då uppfyllas af nya cel- 
luler, sannolikt uppkomna af de gryn, som inne i 
höllos i de gamla; och på detta sätt kunde man 
förklara ytterbarkens tilivext. Men dervid möter 
den svårighet, att i detta fall skulle det alltid 
vara den yngsta barken, som periodiskt förtorkas 
och förstöresj emedan den är den yttersta ^ hvil- 
ket icke är sannolikt. 
Såsom roten är lika så byggd som stammen, 
med undantag af märg och märgcylinder, hvilka 
bestämma stammens vexande i längd, så måste 
rotens' tilivext i tjocklek ske på samma sätt, som 
stammens. 
Af livad som sålunda blifvit framstäldt, finner 
man origtigheten af den vanliga meningen, att rot 
och slain vexa i 2 motsatta rigtningar, *) livilkas 
indifferens-punkt skulle vara i jordbrynet eller vex- 
tens collum. Ett träd består af 2 pärallela sy¬ 
stemer, det ena märgcylindern med märgen, hvil- 
ket vexer uppåt, och veden, hvilken har sin rigtning 
nedåt, så att den uppstigande och nedstigande delen 
ligga bredvid hvärandrä, och icke nedanför hvar¬ 
andra. Det oaktadt är märgcylindern eller den upp¬ 
stigande delen icke något annat än spetsarne af 
vedknippena eller af den nedstigande delen. 
Afsågar man ett träd i jordbrynet, så innehål¬ 
ler det så inånga vedringar, som det är gammalt 
år. Antag såsom exempel, att de äro 50, och 
att således trädet är 50 år gammalt; antag äfven 
*) Således .äfven af Du Petit Thouars mening- att 
knoppen ocH dess rötter vexa i motsatta direktioner. 
