2i)7 
»joni dess egna sätt att vexa, hvilket är ganska 
olika med många af de öfrige kryptokotyledo- 
jierne, t. e. gräsens och asparageernes, sa far inan 
ej af denna familj söka typen för de öfriga. 
Sparrisstannnen har koncentriska ringar, och ett 
gräs skiljer sig föga ifrån en dikotyledoa, *_) 
Bland dikotyledoneme sjelfve finner man en 
mängd öfvergångar. Hos Hippuris och Calli - 
triche felas märgen* Hos Cucurbitaceer stå ej 
kärlknippena i bestämda kretsar» l).x cius och 
Fumaria-nYteme hafva lökar; alla perenna .örter 
hafva under jorden en stam, som kommer nära 
intill Pahnernes. Det gifves således icke här 
några motsatser mer än annorstädes i den orga¬ 
niska naturen; ocli de aberrationer man finner, hör 
vetenskapen förklara ur den allmänna lagen sjelf. 
En annan skillnad, som man i synnerhet ge¬ 
nom observation på Palmerne sökt emellan kryp- 
tokotyledoner och dikotylédonef, har varit deras 
tillvext i tjocklek, då man trott att de förra ej 
Öfverstiga en viss diameter, som de efter sin natur 
böra hafva. Hos Palmente, och de trädartade Lil- 
jevexterne är förhållandet visserligen sådant, men 
icke hos de öfriga, och man vet, att Drakblods- 
trädet på Terieriffa är ett af de tjockaste träd 
på jorden. Dereinot finnes det dikotyledoner, som 
aldrig tillvexa i tjocklek, t. e. alla de, hviikas 
) Lok -är af annan mening* Han anser gräsen va¬ 
ra den familj bland kryptokotyledonerne, som skiljer 
sig mest iftån dikotyiedonerne. Anat. j>. J44. 
38 
