300 
till upplösning. Det är af vigt att känna, hvilka 
dessa orsakeine kunna vara i allmänhet, och om 
dc tillhöra häda senerne af organismer. 
\i finna genast att djuren hafva ett sådant frö 
till upplösning i sitt inre. Hos djuret sker ett 
11 %te af redan fixerade atomer, som fördunsta, 
emot nya delar, som fixeras. Men detta äger 
icke rum med alla atomer. En del blifva quar, 
blifva oorganiska, göra organet, hvaruti de fiu- 
nas, styfva, overksamma, ocli när denna overk- 
samhet tagit öfverhand, upphör den inre rörelsen 
eller lifvet, och djuret dör. Ett djurs lifslängd 
— äfvensom dess åldrar — beror således på för¬ 
hållandet i detta utbyte af atomer. Det ligger ic¬ 
ke något i sig sjelf omöjligt uti ett djurs materi¬ 
ella odödlighet, men enligt allt hvad vi känna, 
har Naturen hos alla djur gjort detta utbyte så¬ 
dant, att de ganska snart, och inom ett eller an¬ 
nat sekel, genomlöper cykler» af sina åldrar. 
Ilos vexten beror åter förgängligheten på helt 
andra vilkor äu hos djuret. Sedan djurdelar äro 
döda, öfverfallas de hastigt af de yttre elemen- 
terne, de förruttna med den yttersta skyndsam- 
liet, och hastigheten i förruttnelsen utmärkes ge¬ 
nom den ånga den utbreder. Vextens massa —• 
då den är död — har deremot under vissa vilkor 
ingen gräns för sitt fortfarande, Ceder», då den 
skyddas för väta, anses för oförgänglig, och an¬ 
dra trädslag, då yttre ojngifvande momenter blif¬ 
va oförändrade, äro det äfvenledes, Amsterdam 
och / ev ed i g äro byggde på pålar, och grunden 
är lika fast nu, som dä de byggdes, I våratorf- 
mossar finnas stycken af Ek, som äro hårda-» 
