310 
krans. Donna krans har man gifvit ett särskilt 
namn Svepe (involucrum). Vanligtvis felslå de 
inre braetece. 
3. Blomhufvud (authodium Euh., Calathis 
C.\ss., flos compositus Linn., Cephalanthium 
Ivich.), då på ett utdraget blomfäste (recepta- 
culiim) blonimorne sitta utan märkbar stjelk hop¬ 
packade, t. e, hos Synantherece, Dipsaccce, Ar- 
meria. l>et är egentligen en Umbella, hvars 
blommor ej hafva blomstjelkar, hvarigenom deras 
gemensamma utgångspunkt måste utbreda sig an¬ 
tingen till en skifva (såsom hos Leontodon) t eller 
till en kägla (såsom lios Anthemis). 
Vanligtvis äro de yttre bractece (eller involu- 
crum ) större än de inre, och gröna, så att man 
derföre länge ansett deras krans för en ccdyx, 
och då de inre bracteae genom sin afstängning 
från ljuset icke äro gröna, har man gifvit dem 
ett särskilt namn, och kallat dem pcdece. På 
samma sätt ansåg man ock blqmhufvudet för en 
enda blomma, och blommorne deremot blott för 
småblommor (flosculi); livilken hela åsigt, genom 
de bibehållne namnen till en stor del ännu bibe¬ 
hållen i författarnes skrifter, föranleder till orig- 
tiga begrepp. 
Till dessa skulle man kunna lägga 4:o Enst a- 
ha blomman (flos solitarius), då ifrån första blom¬ 
skärmen icke utgår mer än en enda blomma. 
Man finner af det framställda, att dessa olika slags 
blomster äro ytterst icke annat än modifikationer af 
refvan (racemus), och att det här liksom öfver- 
alt i organiska naturen ej lins mer än ett sätt, 
mer än en regel. Deras skillnad ligger blott i 
