321 
lar, som kallas blornstjelkar, blifva på ett eget 
o ek regelbundet sätt iörändrade till ioiui ocli lj c— 
O 
skaffenliet. 
Vi se således bäraf, att blomstret är en i flera 
grader fortskyndad knopp, och man kan antaga 
att bladens förändring till blomskärm, och gre- 
narnes till blornstjelkar står med denna fortskynd- 
ning i sammanhang, ,och beror deraf. 
Då nu denna fortskyndade utgrening måste haf- 
va sin gräns, och ju aflägsnare axlarne blifva, 
de också bli kortare, och blomskärmen närmare 
hvarandra; så måste titgreningen hafva denna sin 
gräns, när axlarne försvinna, och blomskäritien 
således sitta tätt intill livarandra. En sådan sam¬ 
ling af tätt intill hvarandra sittande blonlskärin 
kallas nu en blomma; och blomskärmen kallas 
blomblad (tepala Dec.). Men då i allmänhet 
blomskärmen förutsätta en knopp eller blomstjelk 
i de ras vinkel, så felas dessa yttersta blomskänn 
ej heller sina knoppar, men de äro lika så för¬ 
ändrade, som blomskärmen; de hafva ett eget 
Utseende, och de kallas ståndare (stamiua). Så¬ 
som dessa knoppar aldrig utvexa, så äro de e- 
gentligen förkrympta blornstjelkar. En blomma 
är således en samling af blomskärm med rudi¬ 
mentära- blornstjelkar i deras vinklar. Det är 
märkvärdigt, att allmänheten ansett egentligen 
blombladen för blomma, och Naturforskarne e- 
gentligen ståndarne. Det är lätt att inse, att bå¬ 
da utgöra tillsammans blomman; men att allmän¬ 
heten har mera rätt än Naturforskarne, emedan 
41 
