foder och alla petigyna; hvarifrån JjlucalypUis 
och ScuieUaria galericulata göra ett intressant 
undantag, der blomfodret aflöser sig medelst en 
ring vid basen (■ circumcissus ). Understundom 
vexer den äfven efter blomningen, t. e. hos P/u/- 
Sfilis , 1 ros några Syniintherece , *) J alerianece. 
AJ] al lande (decidus) är den isynnerhet hos blom¬ 
mor ined fria ocli hypogyna blad, och vanligast 
efter blomningen; men till och med före blom¬ 
ningen hos i allmo , några R amin c idi m. fl. 
Ovanliga former ha blomfoderbladen hos Grä¬ 
sen, der de likna båtlika fjäll, och kallas agnar 
(glunur); **) hos Synantherece, Dipsacece, och 
1aler ianece , fjäll (t. e. hos Tagetes); här (t. 
e. hos Sonchus); och fjädrar (t. e. hos Scor- 
zoncra ), hvilka senare former man med ett ge¬ 
mensamt namn kallat pappas. 
I anatomiskt hänseende är blomfodret fullkorn- 
ligen så bygdt som bladet, endast att det är en¬ 
klare och ådrorne mindre greniga; men ådror* 
*) Cassixi påstår, alt pappus på Synanthereae aldrig 
vexer efter blomningen. Se opus c. 2. p. 210. 
Gräsens yttre agnar hafva blifvit olika ansedde: af 
Turpin för bractcae; af andra för blomfoder; af 
andra dels för blomfoder, dels för blomkrona; af an¬ 
dra, t. e. Link (anat. p. 209), för Iiopkrympta blad, 
hvarvid borsten (arista) skulle betyda sjelfva blad- 
6kifvan. —* Af det föregående synes, att blad, blom- 
skärm, blomfoder och blomblad ej äro skilda genom 
annat än deras axlar och deras ställe , oeli att dc yt¬ 
tre agnarne utgöra blomfodret, de inre blomkronan. 
