Öli) 
0 
08 . 
Blommans utssprickiiing. 
Blommans delar, liksom knoppens, ligga i e\\ 
viss ordning hopvecklade, innan de utspricka. 
Under Iiela tiden de veva, utbreda de sig icke 
det minsta. Man ser blomknoppen förstoras, utan 
att man ser livil ka delar det är, som vexa* Dess 
ntsprickning liknar fullkomligt en födelse. Den 
ur på en gång, eller i ett gifvet ögonblick, mo¬ 
gen, ocli i detta ögonblick spricka alla dess de¬ 
lar ut med en förundransvärd hastighet; den blir 
då blomma i stället för knopp. 
Liksom fostret ligger hop krymp t för att efter 
nogaste beräkning upptaga det minsta möjliga 
rum, så ligga ock blommans delar i knoppen. 
M en deruti råder, till följe af naturens allmänna 
princip, den största mångfald. Man säger, att 
LiNive' gaf åt denna deiarnes hopkrympning nam¬ 
net cestivcrtio, *) Richard gaf den namnet prce- 
floratio, livilket är föga bättre. \i kalla den 
blomdelarnes hopvihning (complicatio). 
Af de delarne, som utgöra blomman, hav 
hvardera sitt eget hopvikningssätt i samma blom- 
*) De ställen ärp få, t. e. Ord. Nat. ed. Ges. p. 404’, 
der dctla ord hos Lisjic kan tydas i denna inening. 
Limvö kallar den intorsio uti Phil. Bot. p. 103, 
Så har man äfven sagt, alt Lixnc kallade bladens 
ställning i knoppen vevnatio. Dec. oVg. J. p. 5‘>1. 
Men LiMve förstod med V erna t io sjelfva utsprick- 
ningen. Se Amokw. 3. p. 370, och kallade bladens 
ställning i knoppen foliatio. Phil. Bot. p, 105, 
I 
