335 
hos Pol ev t illa ingendera. Men hos alla är fruk¬ 
ten ursprungligen densamma. 
När frukten är sa hopvext, att man ej kan ur¬ 
skilja (less ursprungliga uppkomst, eller att dess 
carpeller icke vid mognandet ätskiljas, kallas den 
delen deraf, som utgör hela den yttre omklädria- 
den, fruktklädnad (pericarpium), hvilket man 
vanligen antager för ett sjelfständigt organ, fast- 
än det ieke är något annat än den delen af frukt¬ 
bladen, som icke är inviken för att formera skil- 
jevuggarne (dissepimenta), fig. 53, e, hvilka man 
äfven antager for sjelfständiga och särskilta or¬ 
ganer. Hos Primula består pericarpium af hela 
fruktbladens yta; men hos Antirrhinum utgör 
den deraf blott en del, då den öfriga delen an¬ 
vändes att formera skiljeväggarne. 
På pericarpium synas vanligen långa nedåtgå¬ 
ende strimmor, livaraf en del uppkomma af 
fruktbladets medelnerf, och således iiruias midt 
för fruktrummet (loculamentum); en annan del 
antingen af fruktbladets kant, t. e. hos Primu- 
la, Cerastiam, Leguminosce, eller af bladets 
invikning, t. e. hos Antirrhinum. Man kallar 
alla dessa strimmor sömmar (suturer), ehuru de 
liafva så olika organiskt ursprung. 
Pericarpium består, enligt Richard , af 3 la¬ 
ger: epicarpium, den yttre hinnan, hvilken ofta 
har hudöppningar liksom bladen, och således ej 
är annat än Öfverhuden; endocarpium, det in¬ 
nersta lagret, hvilket är i olika frukter af olika 
beskaffenhet, t. e. pergamentartadt hos äpplet, 
benhård t hos plommonet; samt sarcocarpium , 
medellagret, hvilket är genomdraget af kärl; hos 
