vn clel, t. e. äpplet, köttigt, hos anclra, såsom 
hos korsbär, saftigt, hos de flesta, nemlige» alla 
»lem, livilka hatva kapsler, tunnt, och obetydligt. 
f>eima indelning kan tills vidare gälla; men den 
fortjenar närmare undersökning. Skillnad torde 
Msa sig i de fria och de msänkta frukterne. 
Det <ii klart, att t. e. hos en Saxifraga, eller 
uti eit äpple, måste sjelfva kapslen redan utgöra 
dessa 3 lager, och således det ifrån blomstjelken 
uppkomna lagret, eller det köttiga vara ett fjer- 
de lager, och öfverhuden det femte. 
Eiukterne inåsté förr eller senare utsläppa de 
inneslutna fröna. Häruti visar sig den största o- 
likhet. En del uppspricka icke, utan affalla med 
fröna, hvilka vid groendet genomborra, och ba¬ 
na sig väg genom fruktens omklädnad. Sådana 
åro nästan alia enfröiga småfrukter, såsom nötter, 
caryopsider, achenier. Äfven de flerfröiga upp¬ 
springa icke när de äro saftiga eller köttiga; äfven 
insänkta frukter uppspringa mindre ofta; ty de 
förra förruttna, livarigenom fröna bli fria, och de 
senare kunna svårare uppspringa, emedan de till¬ 
stängas af ännu en omklädnad. *) Samma or¬ 
sak verkar, äfven på de frukter, som omgifvas 
helt och hullet af en frukt sk ifva, t. e. Citro¬ 
ner; och *hos Vallmon uppspricker endast så 
mycket af pericarpium, som sitter öfver frukt- 
skifvan, hvaraf det äfven kommer att valhnofruk- 
ter öppna sig med en mängd hål endast i spetsen. 
De återstående frukterne uppspricka normalt 
på långs (dehiscentia valvaris) efter 3 systemer. 
*) Härvid äro många undantag, t. e. Epilobium. 
