/ 
392 
åtminstone såsom en bisak uti vextfysiologien. En¬ 
dast Haller värderade Linnés snillrika framställ¬ 
ning, som lian kallar " memorabite opusculum, 
mirum hwentuin fy sollicila inquisitione dignum 
Och Göthe klagar ännu i andra upplagan at sin 
afhandling , öfver den kallsinnighet , hvarmed 
naturforskarne upptogo den. *) Att den slutligen 
b!ef allmännare antagen, härleder sig från 2 andra 
alldeles främmande orsaker, nemligen dels ifrån 
studium af djurens komparatifva anatomi, ocli dels 
ifrån studium af naturliga systemet, genom hvilka 
det slutligen blef afgjordt, att äfven de till fornt 
och funktion mest olika delar hos organismen dock 
kunna i grunden vara desamma. 
Lin Nes och Göthes theorier öfverensstämma 
blott i vissa delar. Linné yrkade liksom Göthe, 
att största delen af vextens appendikulära delar 
äro metamorfoser af samma typ, nemligen af 
bladet; men han tilläde äfven sin mening om 
orsaken till denna metamorfos, livilken han satte 
uti en fortskyndning af vextens utveckling på G 
år, så att blomskärmen t. e. är det bladet, som 
borde hafva utkommit andra året, blomfodret tre¬ 
dje, blomkronan Ijerde, ståndarn femte, och pi¬ 
stillen sjette året. Göthe deremot ingick icke 
uti någon sådan förklaring, hvilken han tvärtom 
ansåg vara af Linné origtigt gifven, derföre att 
Linné endast haft afseende på träden, ej på or- 
terne. Han inskränkte sig till sjelfva factum och 
uppställde serien af hjert blad, blad, blomfoder, 
honblad, nektarier, ståndare, fr akt v alv ler, 
*) Göthe 1 . c. i>. XV. 
