401 
uti livilka grenmonaden bildar sig, så framkommer 
icke en knopp eller gren i vanlig fonn, utan en 
knopp eller en hopdragen gren, som vi kalla 
blomma. Eller—ljuset och andra momenter ha 
den verkan på vexten att grenarnes succession, i 
stället för att ske utom vexten i luften, sker uti 
vextens inre, så att 2 eller 3 generationer af gre¬ 
nar, som borde långsamt utvecklat sig i luften, 
utveckla sig i stället inom vexten. Den måste 
derigenom nödvändigt blifva hopdragen, och den 
framkommer således i den förändrade formen af 
blomma. Detta var livad Lixivé kallade antici- 
pation eller prolepsis, men som, emedan det i 
åtskilliga detaljer mindre rigtigt framställdes, 
mera origtigt förkastades i det hela. 
Blommans delar bära tydliga spår af sin ur¬ 
sprungliga form; man ser att några, t. e. blom- 
fodret, kronbladen, äro förändrade blad, och 
andra, t. e. blomstjelkarne, äro förändrade gre¬ 
nar eller knoppar, och det är genom erfaren¬ 
het dessutom afgjordt, att dessa grenar hade kun¬ 
nat afhållas från sin förvandling, om man gifvit 
dem ännu mera råa safter, livarigenom ljusets 
förfinande kraft blifvit minskad, grenarne blifvit 
drifne att utkomma i sin vanliga ordning, den ena 
efter den andra, och bladen bibehållit sin vanliga 
form. 
Genom denna besynnerliga, utur momenternes strid 
med den normala bildningskraften framkomna, 
förvandling af delarne, eller genom delarnes ujtp- 
sligande metamorfos uppkommer tillika en lolul- 
metamorfos hos vexten, eller vextens större och 
51 
