sl^mle, och är mindre konstant än ho, djuren 
:V r, ,‘ ,U h,Uit a “ mi e " k0! l ‘»A* fram- 
S „“' 1 a ‘ r,ln » uppstigande metamorfos, såsom 
1 resul(at af förgående vidlyftigare exposition. 
1. Iltre vextlifvet beslår uti en oupphörlig 
men successif, utvechling af ett blad och en 
kno PP 1 dess vinkel, samt dessutom af en 
knopp i axlens spets. 
2. Genom momenters inverkan förvandlas den¬ 
na successif va utveckling till liktidig; eller , 
den fort skyndas; och genom den allmänna, 
ofta af oss antydda, lagen, att största vext- 
ki af len rigtar sig pä den yttersta knoppen, 
*) erhålla de yttersta delarne ovanliga 
former. 
3, Ide organformer, som sålunda uppkomma 
genom båda dessa lagars gemensamma ver¬ 
kan, är o följande 12, eller 13. 
1) Hjertblad och stamknopp eller stam. 
2) Blad och grenknopp eller gren. 
3) Blomskärm och blomknopp ell. blomstjelk. 
*) Troligt är, att vexflifvefg förnämsta yttre förändrin¬ 
gar skola framdeles kunna förklaras genom vextkraf- 
tens direktion, t i hafva i det föregående ofta an- 
lydt, att denna direktion dels är åt spetsen af axlen, 
hvarest den yttrar sig anlingcn i axlens förlängning, 
eller i den sista knoppens utbildning, dels åt sidorne 
nodifrån och uppåt; livaraf följGr, att när båda di- 
reknonerne äro gemensamma, måste den yttre formen 
blilva pyramidal, Ii vilket äfven är vextens och dess 
flera axelsysfemers allmännaste contour. 
