408 
PäAmonta, t e hos Salix, kunna »tåmhroe o- 
lgen vara ,la<1 > måste vara krfcpnar. *) 
;Xa 0ck ; a ffonska ofta till hopkrjmpta 
1, onnno, - Blomfoderbladens ståndare "sitta i 
allinanhet längre ned än kronbladens, emedan 
sjelhe blomfoderbladen sitta längre ned än kron¬ 
bladen; och det är orätt, då man antager som' 
noimalt, att ståndarne utgöra en enda krans. 
rragar man åter, huru denna förvandling till¬ 
går, så synes att filamentum är en förkrympt pe- 
dunculus, och anthera en förkrympt blomma, 
lan beliöfver blott tänka sig blommorne hos en 
1 
altså här in defeclu. Men det förhåller sig dermed, 
80m Inc<1 niånga Synanthereer och alla Umbellatcr, 
som hafva bracteer endast för de yttre, icke för de 
inre, hlomknopparne. 
Att ståndarne åro 2 och icke 1 hos Salix, förklaras 
tydligen derigenom, att på stammen ofta knopparne 
åro 2, derföre att hufvudknoppen felslår, och i 
stället häda stipelknopparne utvexa. Derför är nornial- 
a n tal c t i sig sjcll t» hos Salix; och det synes som 
honblommorlie uppkomma genom de 2 sidoknopparnea 
felslående, liksom hanhlommornc genom den medier- 
I 
stas. Pa samma sätt kan man förklara hos andra vex- 
ter ståndarnes antal. Hos Icosandristerne, t. e. Pru- 
nus Padus, scr man den nedersta blomskärmcn, 
liksom bladen, hafva 2 stiplcr, livaraf förklaras de 3 
ståndarne, som sitta midt för blombladen. På Vi¬ 
bur n u m Tinus ser man peduneuli i nedre um- 
bellen vara 5, i öfre 3, livaraf förklaras bloininans 5 
ståndare, och 3 karpcllcr; ett antal annars stridande 
mot bladens motsittaude ställning. 
